Odborníci testují telemedicínské prostředky v péči o paliativní pacienty
10. srpna 2021Dopady restrikcí spojených s pandemií COVID-19 pociťujeme všichni. Onemocnění a protiepidemická opatření naše životy změnily – často velmi bolestně až fatálně. Zvláštní skupinou jsou chronicky nemocní a také paliativní pacienti, tedy ti, kteří trpí nevyléčitelnou chorobou v pokročilém nebo terminálním stádiu. Zcela zásadně se jich dotýká omezení neakutní zdravotní péče, což pro ně může mít nevratné následky, a to jak tělesné, tak duševní.
- Podpůrný a paliativní tým FN Olomouc spolupracuje s Národním telemedicínským centrem a Institut sociálních determinant zdraví UP v Olomouci na projektu ověřujícím v praxi model vzdálené psychologické pomoci.
Právě na psychologickou, ale také lékařskou podporu těchto pacientů a rodinných příslušníků se zaměřil projekt, na němž spolupracuje Fakultní nemocnice Olomouc a Univerzita Palackého v Olomouci, konkrétně Institut sociálních determinant zdraví (OUSHI) působící při Cyrilometodějské teologické fakultě. Cílem projektu spolufinancovaného Technologickou agenturou ČR v rámci Programu Éta je navrhnout a v praxi ověřit model vzdálené psychologické pomoci pro dětské i dospělé paliativní pacienty, který by mohl částečně nahradit osobní péči realizovanou za běžných okolností. Odborníci nemají v úmyslu nahradit moderními komunikačními prostředky osobní péči, nýbrž nabídnout alternativu tam, kde péči není možné zajistit běžnou cestou, a také umožnit lidem i během „lockdownu“ častější kontakt se zdravotně sociálními pracovníky nebo psychologem.
Podpůrný tým paliativní péče FN Olomouc ve spolupráci s Národním telemedicínským centrem (NTMC) do projektu zařadil pacienty s chronickým srdečním selháním a rodiny, které pečují o chronické paliativní dětské pacienty. „Prostřednictvím telemedicínského portálu se mohou od loňského podzimu spojit s psychologem, sociálním pracovníkem, paliativní sestrou, lékařem nebo s kaplanem. Prostřednictvím portálu si mohou také objednávat léky a pomůcky, posílat zprávy nebo provádět videokonzultace,“ vyjmenovává možnosti projektový pracovník NTMC Michal Štýbnar.
![]() |
![]() |
![]() |
MUDr. Marie Lazárová, Ph.D. | PhDr. Marie Marečková, Ph.D. | Mgr. Michal Štýbnar |
Úvodní testování probíhá na skupině dospělých pacientů s diagnózou srdečního selhání a také na rodinách paliativních dětských pacientů. „U obou skupin sledujeme, jak reagují na využití technologií, jestli vůbec tuto formu péče považují za přínosnou a jestli je ten fakt, že jsou v paliativní péči, neodradí od toho, aby se učili něco nového,“ vysvětluje Michal Štýbnar. Tým odborníků z různých oborů zjišťuje, jak tyto pacienty ideálně oslovit, jak jim sdělit, že existuje možnost „distanční“ podpory a sleduje její využití. „Videokonzultace ve fakultní nemocnici využíváme již delší dobu, momentálně máme v databázi zhruba 140 chronických pacientů. Ale poprvé jsme s touto nabídkou oslovili paliativní pacienty,“ dodává.
Podle psycholožky Marie Marečkové jsou dosavadní reakce klientů kladné a nikoho k účasti nebylo třeba přemlouvat. „Informuji je o možnostech podpory a tématech, o nichž spolu můžeme hovořit, ať už je to úleva od potíží psychologickými prostředky, komunikace o věcech s důležitými lidmi, zejména dětmi, nebo spolupráce se zdravotním systémem. Zatím službu nikdo neodmítl, minimálně se nemocní a jejich rodiny chtěli dozvědět více či si uložit kontakt pro další potřebu,“ popisuje terapeutka s tím, že při rozhovorech může těžit z dobře navázaného kontaktu pacientů s týmem a jejich důvěry vůči zainteresovaným odborníkům.
Nezastírá však, že on-line komunikace o tak citlivých tématech, jaká jsou s paliativní péčí spojená, má jistá úskalí. Část klientů totiž není zběhlá v používání techniky nebo k ní nemají důvěru a proto jim je bližší spíše rozhovor po telefonu. „Distanční práce má rozhodně svá specifika, ať už je to riziko ztráty kontaktu kvůli chybě techniky a chybě připojení, nebo omezení prostředím, v němž klient pobývá, a škála metod, které můžeme používat,“ vysvětluje terapeutka, která si uvědomuje, že on-line konzultace do určité míry nemohou nahradit osobní kontakt. „Máme ale velkou výhodu v možnosti potřebné provázet podle jejich aktuální potřeby v jejich přirozeném prostředí. Osobně jsem velkým zastáncem telemedicíny jako dalšího nástroje podpory potřebných pro její dostupnost, nízkoprahovost, pružnost a efektivitu. Jsem nadšená, že se můžu na rozvoji takto významného momentu zdravotní péče podílet,“ zdůrazňuje Marie Marečková.
Videokonzultace jsou přínosné a v některých případech přímo nezbytné i pro lékaře, kteří sledují zdravotní stav paliativních pacientů. Jak podotýká lékařka I. interní kliniky – kardiologické Marie Lazárová, je to skvělý a z hlediska množství sdílených informací kvalitnější nástroj než jen prostý telefonát. „Jsme s pacientem v očním kontaktu a zaznamenáváme i nonverbální komunikaci. Má obrovské výhody zvláště v současné době, kdy se řada pacientů bojí do nemocnice ze strachu z koronavirové nákazy chodit,“ vyzdvihuje potenciál moderních technologií. Uznává však, že zvlášť mezi starší generací mohou panovat ostych, obavy nebo dokonce strach z „chytrých“ přístrojů. „Ale i mezi seniory se už situace mění. Obsluha zařízení a aplikací je čím dál jednodušší nebo jim často pomáhají jejich děti,“ podotýká.
V poslední době – a koronavirová pandemie to samozřejmě posílila – sleduje, že o nabídku videokonzultací je větší zájem. „Klienti jsou díky tomu klidnější. Cítí, že jsou stále pod dohledem, že jsou v naší péči, že jejich výsledky někdo sleduje a vyhodnocuje. Každopádně vnímám telemedicínu a videokonzultace jako doplněk zdravotní péče, nikoliv náhradu. Návštěvu u lékaře, u specialisty nemůže nahradit. Pacienta chci vždy raději vidět osobně, videokonzultace je a bude záložním řešením, které je zvlášť v situaci, jaká panuje v posledním roce, velmi praktické,“ hodnotí lékařka se zkušenostmi ze stáží v Kanadě nebo Spojených státech, která v projektu distanční podpory paliativních pacientů pečuje o klienty s diagnózou srdečního selhání. „Paliativa je u nás bohužel vnímána jako definitiva, jakoby rozsudek, ale úplně se zapomíná na to, že naším úkolem a hlavním cílem je podpora. Jsme v první řadě podpůrný tým. Tomu odpovídá i škála činností a služeb a profesí, které v týmu nabízíme. Všichni jsme pacientům k dispozici, abychom zlepšili kvalitu jejich života,“ zdůrazňuje lékařka.
S tím souhlasí Zdenka Krhutová z Frýdku-Místku, pacientka s diagnózou srdečního selhání, která se projektu „vzdálené“ paliativní péče účastní. „Bylo by asi lepší, kdyby se místo termínu paliativní péče používalo jiné označení - třeba péče o obohacení života. Pro mě to tedy obrovské obohacení života rozhodně je,“ pochvaluje si paní Krhutová v rozhovoru. „Komunikace s nemocnicí je pro mě obrovská vzpruha. Pro někoho, kdo je sám, může být tato komunikace a péče lékařů a psycholožky skutečným požehnáním,“ myslí si.
Více informací o činnosti Podpůrného paliativního týmu a Národního telemedicínského centra se dozvíte na webech paliativnitym.fnol.cz a ntmc.fnol.cz.
![]() |
Jednou z pacientek s diagnózou srdečního selhání, které Fakultní nemocnice Olomouc nabídla účast v projektu zaměřeném na psychologickou podporu paliativních pacientů a rodinných příslušníků, je Zdenka Krhutová z Frýdku-Místku. Jak svou účast v projektu vnímá? Jak zvládla moderní technologie? Přečtěte si v rozhovoru ZDE. |
Tento projekt je spolufinancován se státní podporou Technologické agentury ČR v rámci Programu Éta.